Lyrisk skaparglädje med Duvteatern
Efter succéer med omarbetningar av klassiker som Carmen, Tre systrar och Hamlet höjer Duvteatern ribban ytterligare och erbjuder sin första helt nyskrivna pjäs. Det är ett naturligt steg i utvecklingen för en teatergrupp som minsann aldrig varit rädd för utmaningar. 
Den brinnande vargen är en lyrikföreställning som baserar sig på dikter skrivna av Duvteaterns medlemmar under en arbetsprocess ledd av poeterna Claes Andersson ochTua Forsström. Det har uppenbarligen varit en ambitiös och fruktbar process, och den resulterar i en mängd fina dikter om kärleken, döden och livet i största allmänhet.
Föreställningen byggs upp kring en kärlekshistoria mellan Elmer (Elias Simons) och Edith (Karolina Karanen) – namn som kan uppfattas som en vinkning till Södergran och Diktonius, två poeter som inspirerat arbetsgruppen. Det handlar om ung hemlig kärlek och om att bli vuxen. Samtidigt är den här berättelsen bara en ganska lös ram kring det som är föreställningens egentliga tyngdpunkt: lyriken.
Suggestiv ljudbild
Handlingen utspelar sig på krogen Den brinnande vargen, som fått en snygg och ändamålsenlig utformning på scenen av Janne Siltavuori. Speciellt lyckat är draget att låta krogen fortsätta in på läktaren, med små restaurangbord som publiken får sätta sig vid. Det är en lösning som passar väl in i Duvteaterns övergripande idé om öppenhet, gränsöverskridning och inkludering. Det visuella helhetsintrycket kompletteras av texterna som projiceras i bakgrunden. Här illustreras också poesins långsamma noggrannhet av Lotte Schaumann som i realtid skriver fram dikterna på en duk bakom scenen.
Musiken, av Martina Roos och Claes Andersson, samt ljudmiljön, signeradKristian Ekholm, har också en bärande funktion i föreställningen. De suggestiva ljudmattorna rytmiserar föreställningen och skapar en dynamik som fungerar utmärkt tillsammans med texterna.
Bland de många höjdpunkterna finns också de dikter som sjungs i duett av Roos och Marina Haglund. Kär fem gånger blir i duons tolkning en både vacker och intensiv upplevelse. Också i övrigt imponerar de musikaliska tolkningarna av flera av dikterna, framförda med inlevelse av bland andra Irina von Martens,Tanya Palmgren och Ragnar Bergström.
Omedelbar scenkonst
Många av dikterna fastnar också i minnet. Jag tänker på det överraskande bildspråket i Hård som knäckebröd och den vackra suggestionskraften i Ragnar Bergströms Vattnet bär mig och Irina von Martens Hästarna hoppar över ett dike. En av kvällens vackraste dikter är också Pia Renes Katten sover, trevande känsligt framförd på teckenspråk av Renes och Claes Andersson.
De djupare stämningslägena växlar med lättsammare inslag, som tv-programmet Min Godmorgon, där Yvonne Heins som programvärd bjuder på flera oförglömliga oneliners.
En orsak till att Duvteaterns produktioner fungerar så bra är att gruppens heterogena sammansättning accentuerar mycket av det som gör teater till just teater. Det är ärligt, öppet, intensivt och ofta oberäkneligt. Teatern är nuets konst, och Duvteatern arbetar på ett sätt som synliggör det omedelbara och unika i scenkonsten. Här finns utrymme för improvisation och en genuin skapandets glädje som värmer i januarikylan.
 
Martin Welander
Publicerad:
28.1.2014 11.11

Den brinnande vargen – en soaré med Duvteatern

Text: Arbetsgruppen. Regi: Mikaela Hasán. Regiassistent: Sanna Huldén. Musikplanering: Martina Roos. Musik: Martina Roos, Claes Andersson. Scenografi: Janne Siltavuori. Kostym: Paula Varis. Ljud: Kristian Ekholm. Ljus: Mari Agge. Video: Paula Lehtonen. Produktion: Annina Blom. På scenen: Claes Andersson, Ragnar Bengtström, Tua Forsström, Marina Haglund, Yvonne Heins, Karolina Karanen, Irina von Martens, Tanya Palmgren, Alma Pöysti, Pia Renes, Martina Roos, Sara Sandén, Lotte Schauman, Elias Simons.
Premiär 23.1 på Klockriketeatern