Poesikrogen med plats för skratt och för tårar
Poesi är litteraturformen med direktkontakt till hjärtat. När den dessutom framförs av Duvteaterns egna aktörer, några yrkesskådespelare- och två poeter, till underbar musik och med hela den professionella ramkonstruktion av ljud- och ljus som Dianascenen med samarbetspartnern Klockriketeatern har att erbjuda, är resultatet en hänförande föreställning där skrattet blandas med tårar.
Eftersom arbetsprocessen varit minst sagt ovanlig är det skäl att redogöra för den litet närmare. Det är nämligen ett långsiktigt och målmedvetet arbete som ligger bakom regissören Mikaela Hasans och arbetsgruppens drivna föreställning Den brinnande vargen - en soaré med Duvteatern, den fria teatergruppen, grundad 1999, bestående av aktörer med och utan funktionsnedsättning.
Avstamp 2012
Det så kallade Poesiprojektet inleddes våren 2012 med en forskningsresa ut i huvudsakligen okänd terräng. Erfarenheten från Duvteaterns tidigare succéer, till exempel nedslaget i klassikern Carmen vägde nu lätt, trots att språket också i tidigare produktioner spelade en viss, men inte som nu, en avgörande roll.
Under jakten på sitt eget personliga diktspråk har Duvteaterns skådespelare inspirerats av poeterna Tua Forsström och Claes Andersson. Bägge medverkar i föreställningen, Claes Andersson som pianist med känsla för såväl jazz och mera lyriska tongångar medan Tua Forsström debuterar på scenen i egenskap av uppläsare och medhjälpare främst till Duvteaterns Tanya Palmgren. Andra stöttepelare på scenen är Sara Sandén jämte skådespelarna Martina Roos med sång och Alma Pöysti på klarinett och med uppläsning. Men det är Duvteaterns Irina von Martens, Pia Renes, Ragnar Bengtström, Marina Haglund, Yvonne Heins, Karolina Karanen, Irina von Martens, Tanya Palmgren och Lotte Schauman som handletts av yrkespoeterna i skapandet av egna dikter. Genom att lyssna till etablerade poeters skrivna ord, till varandra och på sig själva har Duvteaterns ensemble efter uppläsningar och diskussioner skapat poesin till den aktuella föreställningen. Väl uttänkt mix
Dikternas teman är en väl uttänkt mix av vardaglighet och existentialism som roar och berör. Poemen handlar om bland annat skrivande, ensamhet, självständighet, kärlek och sorg, inkorporerat i en ramberättelse kring Edith Södergran med mor, katt och Elmer Diktonius. Eftersom hela den deklamerade texten återges med stil och finess på scenens tre väggar går publiken inte miste om en endaste detalj, i synnerhet som dikterna ofta upprepas i ord och i sång.
Skratt och tårar
Till föreställningens glädjepiller hör Ragnar Bengtström, postiljon i full ämbetsmundering, som glatt låter signalhornet ljuda medan han körs omkring i rullstol av Alma Pöysti. Under sångerna dirigerar han spontant de medverkande och strör omkring sig roliga kommentarer. Också Yvonne Heins Min Morgon-parodierande intervjuer med Claes Andersson och Tua Forsström kring poesi och skrivande i programmet Min Godmorgon drar ned många skratt. Föreställningens berörande inslag bränner till med välvald rytmik längs hela föreställningen. Dessutom finns här en underström av sorg och vemod som har sina rötter i insikten om att alla dessa underbara, annorlunda, människor kunde ha varit som du och som jag.
I det sammanhanget framstår de dikter Tua Forsström deklamerar utantill och som Tanya Palmgren med sin späda röst återkapitulerar som små ekon, som de mest gripande i föreställningen. Dramatik och känslor får must och märg i Irina von Martens helgjutna rollspel som Edith Södergrans förtvivlade mor, och i en mera stillsam form i avdelningen med dikter om sorg och saknad till musik av Samuel Barbers nästan sakrala Adagio for strings till en scenisk illusion av tröstlöst regn. Också slutets projicerade snöfall med bokstäver som snöflingor har sina poänger.
I dag då en negativ samhällsdebatt kört in sig i ett hörn med mantran om sviktande ekonomi och nedskärningar i välfärdsstaten är Duvteaterns poesisoaré en fackla i mörkret. Det finns så försvinnande litet omkring oss som ens kan aspirera på att lyfta fram det bästa i människan, men om något gör det är det Den brinnande vargen. Se den.
Den brinnande vargen
✭✭✭✭✭
På Dianascenen, Skillnadsgatan 7 i Helsingfors. Manus: Arbetsgruppen. Regi: Mikaela Hasán.